Pentru realizarea algoritmului am utilizat următoarele variabile:
- a, de tip vector de întregi, pentru care am alocat 4*10=40 de octeți, variabila prin intermediul căreia memorez în poziția i numărul numerelor de i cifre (i poate să fie minim 0 și maxim 9);
- x, de tip întreg, pentru care am alocat 4 octeți, variabilă prin intermediul căreia voi citi și prelucra valorile din fișier, iar ulterior va contoriza numărul de perechi de elemente cu aceeași lungime;
- nc, de tip short, pentru care am alocat 2 octeți, variabilă în care voi calcula numărul de cifre a numărului x - citit curent din fișier - cu incrementarea cu 1 a elementului corespondent din vector, urmând ca la final să parcurg vectorul pentru a calcula numărul perechilor.
În concluzie, variabilele folosite utilizează o memorie de 40+4+2=46 de octeți, de unde rezultă EFICIENȚA UTILIZĂRII MEMORIEI (pe lângă variabila utilizată pentru fișier).

Algoritmul debutează cu citirea valorii curente din fișier în variabila x.
Pentru x-ul citit, calculez numărul cifrelor acestuia în nc (care e reinițializată, pentru fiecare x curent citit cu 0), prin renunțarea treptată la ultima cifră a lui x, până acesta devine 0.
Fiecare poziție nc din vector va fi incrementată cu 1, pentru fiecare x citit.
După finalizarea citirii din fișier, reinițializăm x cu 0, pentru a calcula numărul perechilor posibile.
Pentru fiecare valoare mai mare de 1 din vector, adăugăm la x situațiilor posibile, respectiv (n-1)n/2, unde n este valoarea curentă din vector menționată.
EFICIENTIZAREA TIMPULUI DE EXECUȚIE rezultă din liniaritatea algoritmului, complexitatea algoritmului fiind maxim N (unde N este numărul de valori citite din fișier) + 10 - C (o constantă pentru parcurgerea vectorului a) = O(N).


